EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Forrige sesong på Star Trek: Discovery:
- Dette er mytteri. - Flytt deg, Saru. Skyt.
Trekk tilbake.
Innkommende warpfartøy, kaptein.
Skyt!
Nei.
Du er anklaget for mytteri. Vår dom er at du fratas offisertittelen
og dømmes til livstid i fengsel.
Du startet en krig. Vil du ikke avslutte den?
Vi kan forflytte oss fritt i universet, og slik skal vi slå klingonene.
Bare ett hopp til.
- Vi er i et parallelt univers. - Bøyer du deg ikke for din keiser?
Min kaptein er ikke fra mitt univers. Han er fra ditt.
Klingonene er i ferd med å utslette Føderasjonen.
- Vi har ikke råd til prinsipper. - Jo, admiral.
Trenger vi et mytteri i dag? For å bevise hvem vi er?
Vi er Stjerneflåten.
Krigen er over. Vi opplevde triumfer.
Åndsseiere. Mot som overgikk fornuft.
Dette var mørke tider. Tider vi ikke må glemme.
Desperasjonen forvitrer ikke vår moral.
Fordi vi er Føderasjonen av forente planeter.
- Kaptein på broen. - Fungerende kaptein.
Alle til sin stasjon. Løytnant Detmer, sett kurs for Vulcan.
- Full warp. - Ja, sir.
NØDSIGNAL
- Innkommende sending. - Fra hvem?
En føderasjonskode, signalet er uklart.
- Jeg prøver å fikse det. - Ror, sakk farten.
Vi går ut av warp nå, sir.
- Det er fra kaptein Pike, sir. - Det er USS Enterprise.
Verdensrommet. Det siste grenseland.
Over oss.
Rundt oss.
Inni oss.
Vi har alltid sett til stjernene for å finne ut hvem vi egentlig er.
For tusen århundrer siden, i Afrika,
samlet Xam Abathwa-stammen seg for å høre en historie.
Fortellingen om ei jente som begravde hendene i asken
og kastet den i været for å skape Melkeveien.
Og gjemt der lå en hemmelighet.
Skjult blant de evige stjernene lå en beskjed.
Et enormt brev i en flaske laget av rom og tid,
kun synlig for de hvis hjerter var åpne nok til å ta imot.
- Det har kommet et barn. - Hun er menneske.
Hun er foreldreløs.
Det er vårt ansvar.
Hva skjedde med foreldrene?
Det utenkelige.
Jeg heter Amanda.
- Hva heter du? - Michael.
Jeg velsigner deg, Michael.
Hele mitt liv.
Vil du møte sønnen vår?
Første gang jeg hørte historien om jenta som lagde stjernene,
var jeg ikke klar for å forstå.
Kanskje jeg fortsatt ikke er det.
Spock.
Spock? Dette er Michael Burnham. Hun skal bo med oss.
Du skal lære henne vulcanske normer.
Jeg forventer at dere blir venner.
Hallo.
Ops, fortell meg hva som er galt. Trenger hun hjelp?
Umulig å si. Enterprise er offline.
Bortsett fra livsstøttesystemet. Det er 203 om bord.
Hele mannskapet lever.
De sender fortsatt ut nødsignal. Men det er for svakt til taleoverføring.
Kanskje morse funker.
Beklager. Det var forstyrrelser på linja. Så skrudde Komm ned lyden...
Så klart gjorde de det. Bra jobba, Komm.
Kan Enterprise bytte til morse?
Utmerket forslag, fenrik. Mr. Bryce, prøv det.
En tidligere kollega er etnobotaniker der. Jeg har sett plantegningene.
Bare noe katastrofalt kan ha slått henne ut.
Ror, tegn til rømningsfartøy eller ferger?
Nei, sir. Fy søren, hun er nydelig.
Vi mottar en melding.
Kaptein Christopher Pike ber om å få komme om bord.
Han har med seg to offiserer.
Tillatelse gitt.
Kommandør Burnham, du skal hjelpe meg å ta imot dem.
Ja, sir.
- Jeg forventet ikke å treffe Spock igjen. - Ikke jeg heller.
Alle krisereparatører,
møt opp hos avdelingsleder for å motta instrukser.
Broren din er vitenskapsoffiser på Enterprise.
- Fosterbror. - Hormonsystemet ditt er i overgir.
- Du er nervøs. - Nei, Saru.
- Jeg mener det positivt, at du er spent. - Stjerneflåtens viktigste skip er i nød.
Jeg er klar for å løse problemet. Det er hormonene du merker.
- Koordinater bekreftet og låst. - Har du søsken?
Ei søster. Siranna. Jeg forventer ikke en gjenforening.
- Dessverre har for mye skjedd mellom oss. - Jeg kjenner følelsen.
Transportørlåsen bekreftet. Aktiverer.
Velkommen om bord, kaptein Pike.
Jeg er kommandør Saru, fungerende kaptein på USS Discovery.
- Hva kan vi bistå med? - Dette er ubehagelig, men på Mojave
lærte jeg at det var best å hoppe rett uti kaldt vann.
Stjerneflåten, under paragraf 19C, har sendt meg for å ta over Discovery.
Det har ikke vi fått beskjed om.
Jeg ba om å få overlevere nyheten selv, gitt det dere har opplevd.
Tilgi meg, kaptein. Forskriften du nevner tas kun i bruk under tre eventualiteter:
Når overstående fare oppdages, når Føderasjonens borgere står i fare,
eller når ingen andre offiserer av samme eller høyere rang kan bistå.
- Under hvilken eventualitet er du her? - Alle tre.
Alle gammaskifttransportører må innta sine posisjoner.
Jeg ser hvor Føderasjonen bruker pengene.
Du skal ikke begjære din nestes stjerneskip.
- Dessuten har vi fått nye uniformer. - Og de er flotte.
Veldig fargerike.
Sensorer har snappet opp rødt gnistregn på syv steder, spredd over 30 000 lysår.
De dukket opp synkronisert, lenge nok til å bli sett,
og så forsvant de. Alle utenom ett.
Synkronisering peker mot at det ikke er et naturfenomen.
- Er det et signal? - Det er det vi tror.
Vitenskapsoffiseren kan forklare. Vær så god, Connolly.
De ser ikke ut til å være måner, stjerner eller planetoider.
Vi klarer ikke å analysere dem eller kommunisere med dem.
Hver gang vi prøver å skanne, blir det bare kluss.
Som et kompass på Nordpolen.
Bra sagt. Hvorfor kom ikke vi på det, Connolly?
Tenk på alle stavelsene som ofret livet.
- Metaforen virket litt forenklet. - Det er en sammenligning.
Da skylder jeg deg en sammenligning, kommandør...?
- Burnham. Michael Burnham. - Han sa du var smart.
- Vi har noen til felles. - Jeg er klar over det. Mr. Spock.
Jeg forventet å se ham.
Det er lurt å ha lave forventninger. Da blir man aldri skuffet.
Unnskyld.
- Unnskyld. - Unnskyld.
- Linus.
Går det bra? Du ser litt... Ja. Jeg hører det går mye av det.
Kanskje signalet er et temporalt avvik. En revne i romtiden.
- Sorte hull kan også forårsake distorsjon. - Ikke slik som dette.
Signalet stabiliserte seg lenge nok til at vi fikk koordinatene.
Vi var på vei dit da hele systemet til Enterprise sviktet.
Stjerneflåten tauer henne i romdokk.
- Jeg trenger systemkodene dine, Mr. Saru. - De kan du ikke få.
Kodene kan kun gis etter at alle på broen har overvært DNA-verifiseringen.
- Sånn har det vært siden krigen. - Så klart, det stemmer. Ja.
Prosit.
Ok, kaptein Pike. Nå skal vi bare bekrefte.
Jeg er fenrik Sylvia Tilly.
Jeg er Discoverys nyeste bidrag til offiseropplæringen.
- Hei. - Du har nydelige neglesenger.
- Takk. - Ingen årsak.
Jeg vet hva som er galt. Lillefingeren... For et rart ord å si til en kaptein.
Det er ikke en veldig autoritær finger. Den er på feil kontaktflate. Kan jeg...?
- Jeg tullet. - Jeg trodde jeg ødela en kaptein.
Beklager, jeg forstår ikke. All informasjon burde...
- Herregud, det er mappen din. Unnskyld. - Det går fint.
Alle kan sette seg. Kom igjen.
Jeg vil at dere skal lese det. Jeg er kaptein Christopher Pike.
Der oppe står alt jeg har oppnådd, at jeg hadde astma som liten.
Den store F-en. Jeg strøk i astrofysikk på akademiet.
Jeg vet dette er uventet. Dere skulle hente en ny kaptein på Vulcan.
Jeg vet om forholdene rundt den forrige. Jeg vet at han svek dere.
Jeg ville også hatt mine tvil.
Men jeg er ikke ham. Jeg er ikke Lorca.
Stjerneflåten har reist bust. Du vet jo at sist vi etterforsket
en hittil ukjent energidistorsjon, så brøt det ut krig.
Disse mystiske signalene ligner ingenting vi før har sett.
Energien som må til for å skape dem, overgår vår forstand.
Er det en hilsen? En fiendtlig erklæring?
Det er derfor jeg er her. Ingen har lyst til å vente og se.
Og akkurat nå er denne lille flekken den eneste som kan si hvor den er.
Ror, plott koordinatene. Vi drar på besøk.
- Warpfaktor fem. - Skal bli, sir.
- Hvis du tillater det, kommandør Saru? - Skipet er ditt, kaptein.
Da så.
Full guffe.
Kan du høre det?
Jeg sendte deg favoritten min så du kan revurdere
den sykt teite stillingen du har til opera.
Og for å gjøre vondt verre, har jeg kjøpt billetter til oss.
Ja, jeg vet. Du sier at du hater det, at du bare gjør det for meg.
Men jeg elsker det når du gjør ting bare for meg.
Ok, vi sees senere.
Kommandør? Kommandør Stamets?
Beklager. Gitt at vi har et nytt oppdrag, er det min jobb som offiserlærling
å lede omorganiseringen av skipets ressurser.
- Sporemotoren... - Nå forstår jeg hvorfor Hugh likte opera.
Slik tonematrisene er vevd sammen. Henrykkelsen mellom instrumenter og vokal.
Hugh sa det ville røre meg, og han hadde rett.
Som vanlig.
Siden sporemotoren er inaktiv, skal maskinrommet legges om
til et ordinært maskinrom, frem til Disco kan hoppe igjen.
Jeg så at du ikke hadde fått ny lab.
Men så husket jeg at Brianna på Logikk har to etasjer på tredje dekk.
Men hvorfor trenger hun så mye plass? Jeg har aldri sett henne bevege seg.
Så jeg ga henne et bøttekott på 12 og ga deg hennes lab.
- Makten har gått til hodet på meg. - Takk, Tilly, men det er ikke nødvendig.
- Hva skal jeg gjøre med utstyret? - Sett det på lager.
Nei, seriøst.
Etter fredsavtalen i Paris...
...tilbød Vulcans vitenskapsakademi meg en fast lærerstilling.
- Jeg takket ja. - Du blir på Vulcan? Hva med nettverket?
Du har overtaket nå. Du har så mye å oppnå.
Visste du at en kasseelian prima donna trener hele livet til én forestilling?
Og etter hun synger den siste høye E-en, så stikker hun en kniv i hjertet og dør?
Hun har levd et helt liv på den siste noten.
Og jeg har levd et helt liv på det jeg har oppnådd her.
- Hva med ...? - Uansett hvor jeg snur meg, ser jeg Hugh.
Hvor mye må jeg tåle?
Stjerneflåten godkjente det. Det er utsatt til Pikes oppdrag er over.
Sir, jeg må si...
Dette stedet er kanskje hjemsøkt for deg, men kanskje det er bra.
Kanskje det å leve med spøkelser er grunnen til at du elsker vitenskap.
Tilly...
...du skinner.
Du blir en flott kaptein, fordi alt du gjør, gjør du av kjærlighet.
Men du må gjenta etter meg...
Ok.
- Jeg skal si... - Jeg skal si...
- ...færre ting. - færre tin... Ok.
Jeg vil ha deg her.
"'Kan du fortelle meg hvilken vei jeg bør velge?'
'Det kommer an på hvor du vil', sa katten.
'Samme for meg', sa Alice.
'Da har det ikke noe å si hvilken vei du velger', sa katten."
Hvilken vei vil du gå?
Hjem til jorden.
En dag skal jeg ta deg med.
Dør.
- Får jeg komme inn? - Ja. Så klart.
ALICE I EVENTYRLAND
Det ser ut til at ordtaket stemmer: Gammel vane er vond å vende.
Eller vender aldri.
Visste du om Alice?
Selv om jeg ofte arbeidet på kveldstid, så lyttet jeg fra overetasjen.
Hennes stemme trøstet oss begge.
Jeg skal forlate Discovery så snart vi er ute av warp.
Vulcans overkommando har bedt meg samle en spesialtropp med Stjerneflåten.
Signalene må tolkes.
Og tidspunktet må tas i betraktning, gitt krigen.
Er klingonene involvert?
Nei. Jeg tok kontakt med kansler L'Rell.
Klingonene har også sett signalene og vet ikke hva de betyr.
Hvorfor kom han ikke om bord?
Spock har nok viet seg til å få Enterprise på nett.
Det gjelder mer enn det.
- Når hadde dere sist kontakt? - Årevis siden.
Samme her.
Jeg vet at du vurderte alle mulige utfall
en vulcansk utdannelse og liv kunne ha på et menneskebarn.
Hva ville du at Spock skulle lære av meg?
Empati.
Noe han ville trenge å forstå for å kunne jobbe med mennesker.
Hva med mor?
Spock har stor aktelse for sin mor, men aktelse har en tendens til...
Å fylle rommet.
Ja.
Så fra en jevnaldrende, et søsken...
- ...tenkte du... - Ja.
Men det var ikke vellykket. Han godtok deg aldri fullt ut.
Han gjorde kanskje det, en liten stund.
Bare litt?
Det skuffer at han ikke tok det til seg.
Far, jeg er sikker på at empati er ekte for Spock.
Jeg kan høre det du ikke sier, Michael. Det er noe ved forholdet du ikke deler.
Det tynger deg.
Til tross for at jeg skal dra, så er jeg her for deg
- om du vil snakke om det en dag. - Takk.
Enn så lenge foreslår jeg at du fokuserer på problemet foran deg, ikke det bak deg.
- Vi nærmer oss signalets koordinater. - Den er god. Da tar vi opprop.
Jeg vil vite hvem dere er.
Begynn. Hopp over rangen, det har ikke noe å si.
Michael Burnham.
- Evan Connolly. - Gen Rhys.
- Keyla Detmer. - Joann Owosekun.
- Kapteinløytnant Airiam. - Ronald Altman Bryce.
Saru.
Bare Saru.
Rhys, lad phaserkanonene. Bryce, send Føderasjonens standardhilsen.
Owosekun, Saru, Connolly, Burnham, skann. Detmer, fly bra.
- Skal bli, kaptein. - Gul beredskap. Ta oss ut av warp.
Noe utløser alarmen.
- Hvor nært var det? - Sju hundre meter.
- Hvor er den røde greia? - Sensorene er på maks.
- Ingen tegn til det opprinnelige signalet. - Som en luftspeiling.
Kanskje det som nesten kjørte i oss, kan gi oss svar.
Det er en interstellar asteroide med en hastighet på 5000 km/s.
Ulykkesstedet var signalets nøyaktige koordinater.
- Interessant. Jag det, Detmer. - Jager, sir.
- Hva vet vi? - Forstyrrelser fra ladde partikler.
- Steinen har atmosfære. - Nei, den evner ikke å lage tyngdefelt.
Jeg vet nå ikke det.
Vi plasket inn i et dypt tyngdefelt som fluktuerer.
- Jeg vil vite hva det er. Forslag? - Vi har teleskopiske kamera.
- Vi kan ta bilder av asteroiden. - Gjør det.
Kan vi gå nærmere?
- Øk til en kvart. - Akselererer, sir.
Avlegg rapport.
Vi ble skjøvet fra hverandre, som to frastøtende magneter.
Jeg har aldri opplevd maken.
Vi endret objektets bane. Det er nå på kollisjonskurs med en pulsar.
Gjenstående tid: Fem timer.
Det er et stjerneflåteskip der.
På skjermen.
Jeg oppdaget en merkelig kløft på asteroidens overflate.
De krasjlandet. Prai dem.
Ingen respons, kaptein.
Vi kan ikke zoome nærmere.
Kommandør Saru, du har bedre syn enn oss. Kan du lese registreringsnummeret?
"NCC-815."
- En sanitetsfregatt. - Sjekker nå.
USS Hiawatha, antatt ødelagt av klingonene.
Livstegn?
- Skannerne klarer ikke å lese, sir. - Det er -120 grader på asteroiden.
Ror, hold tritt med dem. Gjør klart et landingsfølge.
Kan vi transportere ned til asteroiden?
Nei. Skyen av ladde partikler forstyrrer transportørens signaler.
Uten mønsterforsterkere er det for farlig å reise til asteroiden.
- Romferge? - Tyngdefeltet gjør det umulig å lande.
Jeg nekter å dra fra levende.
Jeg plikter å påpeke at oddsen for å overleve
i verdensrommets mest ubeboelige omgivelser er lav,
og å risikere flere liv for å bekrefte det må vurderes nøye.
Men hvis du tar feil, har vi under fem timer på å redde dem.
Å lande på en asteroide i 5000 km/s med uberegnelig avstandsmåling...
Jeg er klar over det.
Jeg stod ikke over krigen for å gi meg nå. Jeg har ikke noe imot dissens, virkelig,
- men de må inkludere løsninger. - Ja.
Jeg har et forslag. Det var det jeg prøvde å si.
Og bare så det er sagt, er det ingen her
som ville forlatt en Stjerneflåte-bror eller -søster, sir.
Jeg føler det samme. Hva foreslår du?
Vi må fly ned, se etter overlevende, plassere forsterkere og stråle tilbake.
Med mindre signalene blir forstyrret og vi tar form i en milliard biter.
- Vil du trekke deg, Connolly? - Aldri i livet, jeg elsker sånt.
- Hva med deg? - Jeg har ikke noe imot risiko.
Ta på deg en romdrakt, Nhan. Du blir med oss.
- Gleder meg. - Jeg trenger en prøve av asteroiden.
Jeg var i maskinrommet under overflyvningen.
Jeg merket at sporene ble mer aktive jo nærmere vi kom.
Jeg har ikke sett så høy mycelaktivitet siden tardigraden.
- Da er vel Stamets glad. - Han har bedt om å bli overført.
Ikke spør mer. Da begynner jeg å gråte som en baby-tribble.
Lov å komme tilbake. Jeg kan ikke miste to på én dag.
Ok, du kan ikke love det. Kan du lyve?
Jeg kommer tilbake.
Alt ikke-essensielt mannskap må forlate fergehangaren.
Landingsfartøy 1, avgangsforberedelser.
Landingsfartøy 4, avgangsforberedelser.
Landingsfartøy 2, systemsjekk fullført.
Piloter, dere kan gå om bord.
- Å, huff. - Fartøy 4, bekreftet.
Hangarport 1 til 4 er klare.
Fartøykontroll, stå klar til avgang.
Autopilot aktivert.
De ble utviklet til bruk på Kim-Tara, som har lignende gravimetriske vilkår.
- Flydd dem før, Burnham? - Ja, jeg var testpilot, sir.
Ni g i 11 minutter.
- Da tar du ledelsen. - Oppfattet.
- Elleve minutter høres usannsynlig ut. - For enkelte.
- Greit, dere. - Systemsjekk fullført.
Bro, bekreft utsending.
Drivmotorene er klare. Avgang om fem,
fire, tre, to, én.
- Det er romskrap her. - Sier du det?
Autopilot aktivert.
Skumle målinger.
Trykket gjør at når feltet fluktuerer, blåser skrotet seg opp.
Eksploderer?
Er du overrasket?
- Eksplosjonene følger ikke noe mønster. - Magnetismen roter med autopiloten.
- Jeg bytter til manuell navigering. - Jeg mister kontroll.
- De er lagd for dette. Bare styr manuelt. - Bokstavelig talt manuelt?
Connolly, feltet ditt er for bredt. Se opp for steinblokken.
- Burnham har rett. Gå bak henne. - Nei, sir.
Connolly, hør på meg, feltet er for bredt.
Trekk tilbake, løytnant.
Hun tok ikke høyde for gravitasjonsflukteringene.
Jeg kan dette.
- Ikke stol blindt på sensorene. - Ikke betvil meg.
En romkamerat på akademiet var caitian og gikk i klassen over,
og dette sa jeg til henne: Slapp av og la meg...
- Nei. - Connolly.
Fartøy 3 er ute av drift. Fartøy 2 er skadd.
Autopilot av.
Fartøyet er ikke lenger intakt. Systemsvikt er nært forestående.
Aktiverer utskytning.
Advarsel, romdrakt kan ikke aktiveres. Utskytning nektet.
Discovery, hele systemet er nede, og jeg kan ikke evakuere.
- Kaptein Pike, vi diagnostiserer fartøyet. - Det er dødt. Det er diagnosen.
- Ni hundre meter til sammenstøt. - Kan du skyte ut?
Nei, rakettmotoren er ødelagt. Hjelmen har kilt seg.
Discovery, kan dere aktivere utskytningssetet?
- Jeg trenger 30 sekunder til. - Uten rakettmotoren er han i fritt fall
- Ikke om jeg fanger ham. - Glem det. Det holder å miste én offiser.
Jeg har ikke noe imot risiko.
Det har jeg. Vi kan begge dø. Fullfør oppdraget. Det er en ordre.
Seks hundre meter igjen.
Du må stole på oss. Vi forlater ikke hverandre.
Discovery har deg.
Vi har ham, ikke sant?
- Ja da. - Absolutt.
Gjør det.
Beregner ikke-dødelig hastighet.
Etter at jeg skyter ut, styr min rakettmotor mot kapteinen.
- Er på saken. - Tjue sekunder.
Nhan, hold kurs mot overflaten.
- Jeg går etter kapteinen. - Oppfattet. Hent ham, Burnham.
Låst på målet.
Jeg har kursen klar. Du har ti sekunder på å hente ham, så starter jeg motoren.
Oppfattet. Skyt ut kapteinen når jeg sier ifra.
På tre.
- Én. - To.
- Tre. - Tre.
Seks sekunder.
Fem.
Fire.
Tre.
To.
Én.
Starter drivmotorer.
Burnham?
Hører du meg?
Discovery, dette er Burnham. Vi er på bakken.
Mye forstyrrelser.
Tilly hadde rett, asteroiden har en uhyrlig høy energitetthet.
- Vi må ta med en prøve. - Herregud.
Rød beredskap.
Rød beredskap. Kollisjon nært forestående.
Alt personell...
Kollisjon nært forestående. Rød beredskap.
- De landet hardt. - Titan delt i to.
Tyngdefeltet var nok ti ganger sterkere da de landet.
Det kommer noen.
- Det er stjerneflåte-teknologi. - Jeg ser navigasjonsdeler.
Ser ut som multivektorfremdrift.
- Treghetsdempere også. Designet er... - Dritkult. Jeg vet det. Jeg bygde dem.
Ikke bare stå der. Følg barna. Kom.
KARANTENE
- Kan vi puste her? - Jepp. Ta av hjelmene og gå videre.
Stopp. Se ned.
Jeg har ikke tid til at dere skal dø.
Takk og lov at dere kom.
Jeg er kommandør Jett Reno. Maskinist.
Jeg skulle tatt dere i hånda, men jeg er full av tellaritthjerne.
Kaptein Pike fra USS Discovery. Dette er kommandør Burnham og Nhan.
Jeg så Føderasjonens våpenskjold. Det var derfor dere fikk leve.
- Hvem forventet du? - Tuller du?
Kanskje noen med en bat'leth. Har sett nok av dem til å vare livet ut.
Greks hodeskade vil ikke leges. Stakkar.
Hyggelig.
Slapp av. Tellarittblod er rikt på hemerythrin.
På jorda finner du det kun i invertebrate havdyr.
Evolusjonen er sannelig lunefull, hva?
- Hvor lenge...? - Ti måneder, 11 dager.
Ikke gidd å havarere i fiendeterritorium i krig.
Krigen er over, kommandør.
Dere snakker ikke klingon, så vi vant?
Vi inngikk våpenstillstand. Det er fred.
- Våpenhvile med de som drikker blodvin? - Ja.
Hørte du det, Valentine? Krigen er over. Vi skal hjem.
Valentine ble truffet av splinter i venstre aortaklaff.
Trengte transplantasjon. Så jeg koblet hjertet til en død bolian.
- Du er ingeniør, ikke kirurg. - Kroppen er en maskin. Og jeg leser.
Har du holdt dem alle i live?
Barna hjalp. De er lagd for å tåle mye vekt.
Da jeg hang motvektene, hang de meg opp ned som en flaggermus.
- Når ble dere skutt ned? - På vei til Stjernebase 36.
Vi fikk de fleste inn i rømningsfartøy, men disse kunne ikke flyttes.
- Du ble værende? - Så klart. Hva ville du gjort?
Det var jo ikke så smart.
Vi har ristet i flere timer nå. Hva skjer?
Asteroiden er på kollisjonskurs med en pulsar.
Tyngdefeltet river den i stykker.
Takk og lov. Jeg trodde vi skulle dø.
- Kan du få oss vekk? - Vi skal iallfall prøve.
Kontaktflatene er intakte. Kan vi flytte pasientene?
- Risikabelt, men ja. - Klar.
Plassér forsterkerne så spredt du kan
- og kom til sykestua. - Mottatt.
Vi er klare.
Hvorfor flytte dem når feltet er stort nok til å stråle fra hele skipet?
Forsterkerne er bare i reserve.
Skip-til-skip-transport er tryggere for pasientene.
- Se om du får liv i den. - Hvor var du da vi krasjet?
- Vet du noe om signalet? - Hvilket signal?
Vi fant deg ved å spore koordinatene til et signal.
Et av syv.
- Det kom ut av intet. - Nytt for meg.
Etter at Nhan er ferdig, kan vi stråle dem ut.
- Forsterkningsfeltet er oppe. - Kom igjen.
- Vi har mottatt transportørsignalet. - Romskrapet er blitt tettere, sir.
Med transportørene på, har vi ikke skjold. Gul beredskap. Unnamanøver.
- Skade på styrbord. - Asteroiden går i oppløsning.
Komm, varsle dr. Pollard. Hun må stå klar til å ta imot overlevende.
Kom igjen.
Ja.
- Første gruppe om bord. - Hold oss innen rekkevidde.
Pike til Discovery, vi er klare.
Kobler om strømmen.
Kom, Burnham.
Burnham...
Discovery, spor meg.
Hjelm.
- Går det bra? - Ja.
- Pike til Discovery: Hent oss. - Vent.
Unnskyld meg. Unnskyld.
- Går det fint? - Skaftbrudd i lårbeinet.
- Jeg er på beina om to timer. - Det gjør ikke noe at du glemte prøven.
Jeg hadde den i hånda, Tilly. Men transportøren kunne ikke lese den.
Så asteroiden består av mer enn baryon.
- Ja. - Så Discovery kan ha oppdaget noe umulig.
En bro til en muligens ubegrenset og 100 prosent effektiv energikilde.
En ny gren av vitenskapen kan vokse frem, og vi er dens mødre.
- Det forklarer energien. - Jeg må...
Hente prøven før den blir slukt. Asteroiden sprer steiner rundt seg.
Jeg har kartlagt banene. Vi kan rekke å få en.
Er det dette du har gjort? Du skal jo hvile deg.
- Jeg er en dårlig pasient. - Enig.
Sekstisyv minutter til den pulveriseres. Gå.
Tilly til maskinrommet.
Hent en gravitasjonsimulator og møt meg i fergehangaren.
Broen står klar til å motta.
Har du en flukskobler der?
- Vi trenger den til effektreleen. - Noe sånt?
- Hva gjør du? - Det kommer an på.
Prøver du å fange en asteroide, fenrik?
Bare en bit. Hvis teorien stemmer, kan vi påvirke mørk materie.
Og så ble ikke jeg invitert?
- Å, guri... Du er så klart invitert. - Unna vei.
- Gravitasjonsimulatoren er klar. - Mottatt, fenrik. Vi inntar posisjon.
Mr. Saru.
Mitt oppdrag er over. Du kan ta denne.
Takk, kaptein.
Aktiver avskjæringskursen.
- Legg asteroiden i kjølvannet av oss. - Med glede, sir.
- Dette virker ikke bra. - Vent.
Akterskjold er på 110 prosent. De overbelastes om halvannet minutt.
Detmer, brems.
- Om bord. - Alle systemer på nett.
- Vi er klare. - Ror, få oss vekk.
Fergehangar, status?
Så liten den er.
Hangaren trenger litt reparasjon, men alt er vel.
Dette er det matte kan få til, folkens.
- Kom igjen. - Du har så rett.
Kom inn.
Bedre nå? Kan jo ikke ha en offiser som ser ut som tårnet i Pisa.
Dr. Pollard er særdeles møysommelig.
- Jeg hører du blir værende. - Ja.
Enterprise led store skader.
Maskinistene aner ikke når hun vil være online igjen.
- Vet kommandør Saru det? - Ja.
Vi får se på det som delt foreldreansvar. Han er smart.
Føderasjonen har gitt Discovery i oppdrag å finne kilden til signalene.
Jeg trenger all hjelpen jeg kan få. Samt et nytt befalsrom.
- Hvor pleier folk å sitte? - Lorca oppfordret ikke til diskurs.
Vel...
Jeg vil at mine offiserer skal føle at de kan snakke fritt.
- Kan ikke vi stikke? Kom. - Ja, sir.
IKKE ALLE BUR ER FENGSLER, IKKE ALLE TAP EVIGE.
Har Spock sagt hvorfor vi ikke er på talefot?
- Nei, ikke spesifikt. - Jeg er grunnen.
Jeg vil gjerne få besøke Enterprise. For å se ham.
Beklager, men Spock er ikke der. Han tok ut permisjon.
Å gå glipp av krigen da Enterprise var på femårsekspedisjonen, det...
...kostet mannskapet. Kostet Spock. Og meg.
Selv om de hadde kalt dere tilbake, så var dere for langt unna.
Stjerneflåten ville ha dere på avstand. Enterprise var vår siste utvei.
"Hvor er logikken i å holde seg unna, hvis ikke det er noe å komme hjem til?"
Spock stilte fantastiske spørsmål.
De var logiske, men klarte å få alle til å se
at logikken bare var begynnelsen, og ikke hele bildet.
Han lå forut for oss.
For noen måneder siden...
...merket jeg en endring i ham. Som om han grublet og ikke fant svaret.
Han ville ikke dele det med meg, eller noen andre.
Du aner ikke hva det var?
Nei. Spock er min offiser. Jeg stoler blindt på ham.
- Han ba om fri, han fikk det. - Hvor lenge?
Jeg vet ikke. Han hadde månedsvis med ferie spart opp.
Jeg vil allikevel om bord. Jeg vet ikke hva jeg forventer å finne.
Men jeg må.
Kaptein Pike til broen.
Du burde dra.
Og Burnham...
...hvor enn jobben tar oss...
...så prøver vi å kose oss litt på veien, hva?
Vekke litt oppsikt. Ergre noen folk.
Jeg gleder meg, kaptein.
ÅPNE
LØYTNANT SPOCK, VITENSKAPSOFFISER, LOGG
Personlig logg. Som liten led jeg av det min mor kalte mareritt.
Hun lærte meg å kontrollere frykten ved å tegne, som fratok frykten all makt.
Marerittene er tilbake. Samme syn, om og om igjen.
Nå forstår jeg hva det betyr og hvor det må lede meg.
Hvis jeg skulle dø, har jeg skjult det i denne lydfilen.
Dette er kanskje min siste innføring.
Det er så mye jeg skulle ønske at jeg hadde sagt.
Så mye jeg vil si nå.
Men jeg er for sen, er jeg ikke?
Å, Spock.
Jeg ber om at jeg ikke mister deg igjen...
...bror.
Tekst: Lise McKay